EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
California-jenta, Max, flytter til Hawkins,
havner i et kjærlighetstriangel mellom Lucas og Dustin,
og i en episk kamp mot det overnaturlige og stebroren.
Alt dette og mer, på Beyond Stranger Things.
Dere, jeg har bare laget én. Ikke oppfør dere som dyr.
Spoilere kommer. Du er herved advart.
- Skål. - Skål.
Har noen brukt gaflene?
- Ikke tenk på det. - Ok, greit.
VELKOMMEN TIL HAWKINS
VILLE ETTER MAX
Her rundt bordet for å fortsette samtalen
om Stranger Things 2, har vi Sadie Sink,
Lucas, Caleb McLaughlin
og Gaten Matarazzo, som spiller vår herlige Dustin.
Vi har produsent og regissør av flere episoder, Shawn Levy,
og serieskaperne, Duffer-brødrene.
Takk til Matt og Ross idet vi fortsetter samtalen.
En ting jeg liker med dette… Ja, la oss…
Alle kom. Veldig bra.
Jeg liker dette kjærlighetstriangelet som utvikler seg i sesong to.
Det første jeg lurer på i denne oppfølgeren,
er noe av 80-tallsteknologien.
Det er interessant å skrive en historie i denne tidsperioden.
hvor det er vanskeligere å formidle informasjon mellom folk.
- Bedre. - Som forfatter?
- Mye lettere. - På hvilken måte?
Du trenger ikke bruke klisjeen, den skrekkfilm-greia: "Ingen dekning!"
Du kan alltids skrive… Det hjelper.
Det kule med walkie-talkier er
at vi bryter regler hele tida.
Enten virker de ikke, og du hører ingen, eller så virker de perfekt.
Det er herlig.
- Hva sier han? - Han er langt utenfor rekkevidde.
Kan du egentlig fortelle denne historien
- i nåtiden med smart... - Vi diskuterte det.
Hadde vi hatt internett og mobiler i serien, måtte vi ha skrevet den helt om.
Tilgjengeligheten av kontakt og informasjon
ville drepe det mystiske og alt besværet.
Vet ikke hvordan det er å være barn idag,
men jeg vet at foreldre kan spore barna sine.
Vite hvor de er hele tida.
Når vi var ute med venner, hadde vi frihet.
Mamma visste ikke hvor jeg var,
vi gikk langs jernbaneskinner og fant på ugagn.
Du ante ikke hva du gjorde, det føltes som du var på eventyr.
Derfor er Wheelerene uvitende, men det var sånn det var.
De tenkte at de er ute og holder på med noe.
En stor del av 80-talls teknologien…
Dere tilbrakte mye tid i arkaden
med videospillmaskinene,
og Dragon's Lair og Dig Dug spiller en sentral rolle.
- Ble det bestemt tidlig, eller tematisk? - Vi visste vi ville ha en arkade.
Så ble spørsmålet… Hva?
- Du nekter alltid for dette. Finn og jeg… - Var det din idé?
Nei, Finn sa at det hadde vært kult
om vi åpnet med en arkade, og vi sa det,
- men dere benekter det fortsatt. - Dere stjal det.
La meg gjøre noe klart. Dette er nytt for meg.
Greit. Det var din idé.
- Sier ikke at det var min idé. - Det er nøyaktig det du sier.
- Jeg husker ikke dette. - Bra at dere løser dette her.
Så bra at du og Finn kom på åpningen på sesong to. Takk.
- Vi sa at det hadde vært kult. - Og det er det.
- For en god idé. - Det var morsomt.
Vår produksjondesigner tok over.
Det var en fæl bygning.
RENSERI
Den originale bygningen, mener du?
Ja, de forvandlet den til en kul arkade,
og de fleste spillene virket, som var supert.
De var jo gratis.
- Ja, Pac-man. - Det var kjempemoro.
Vi valgte Dragon's Lair, for vi spilte det som barn.
Det var et frustrende spill.
Vær ærlige.
Dragon's Lair tømmer lomma for mynter
- veldig kjapt. - Ja.
- For et umulig… - …spill.
Derfor skjelte du det ut.
Nei! Jeg hater denne jævla overprisede dritten!
- Bra spilt. - Så sparker du til det,
og slik føler alle seg når de spiller det.
Jeg hadde ikke spilt det på lenge og fant det i en arkade,
og prøvde meg igjen. Ingen spiller det mer.
Det var ganske fullt,
og alle spill var opptatt unntatt Dragon's Lair.
Det koster fortsatt bare 50 cent.
Men grafikken er fin,
og det var forut sin tid på mange måter.
Hvordan passer Dig Dug inn?
Vi pleide ikke å spille det,
men vår manusforfatter, Paul Dichter, syntes det passet sesongens tema,
med alle undergrunnstunnelene og monstrene.
Mye graving. Mange tunneler og monstre.
- Dig Dug blir angrepet av... - Tok du nettopp den?
Lyspæra!
Derfor har vi dette showet.
Ja, så alle er på bølgelengde.
Samme som i sesong en
da vi åpnet med et Dungeon and Dragons-spill.
Vi ville også bruke Dragon's Lair til å legge opp til kjærlighetstriangelet.
- Ja vel? - For de snakket om…
De kranglet om hvem som skulle få prinsessa.
Så vi ville bruke begge temaene.
- Visste ikke det. - Tok det nettopp.
Jeg tok ikke det.
Fyll inn her.
Du fikk prinsesse Daphne i åpningsscenen.
- Vi prøvde å telegrafere noe. - Husker vi filmet det, og jeg bare…
Ja.
- Den tok du. - Jeg tok hele greia.
Det er litt småfrekt, eller?
- Ja, litt. - Vi snakket om det da vi filmet.
Med god grunn,
- for det varsler om Mad Max på skjermen. - Prinsesse Daphne.
Jeg vil spørre om noe. Hvem var du på halloween?
- I serien? - Ja.
Michael Myers.
Dere skulle sett ansiktene deres.
- Visste du hvem det var? - Nei.
- Jeg bare lurte. - "Michael…"
- Vi ba deg se Halloween. Gjorde du? - Nei. Jeg hater skrekkfilmer.
Halloween er fantastisk.
Sadie var kjempeskummel med den maska.
Jeg skremte meg selv da jeg så den.
Jeg visste at jeg kom, men likevel...
Det mangler en scene, for vi ville skremme dem.
Vi ventet på henne. Hun bare sto der,
bak buskene i mørket. Det er kjempeskummelt.
Halloween spiller en viktig rolle, og det samme gjør Ghostbusters
og den morsomme scenen
da dere kom på skolen, og ingen andre hadde kledd seg ut.
Jeg har et todelt spørsmål:
Var det ekte? Har noen opplevd det?
Jeg ville aldri ha kledd meg ut på skolen.
- Det er en konspirasjon. - Rolig.
Det å ikke være på samme bølgelengde som folk
og det de gjør, er…
- Hadde ofte den følelsen. - Er ofte slik på videregående
- at hvis du føler deg sånn… - Ja, hver dag.
- Ja. - Bare tanken…
For meg føltes det som en sammensvergelse.
Alle er med på det unntatt jeg.
Sånn følte jeg det i hvert fall.
En morsom scene å filme. Oss gående i gangen.
De bruker det på en kul måte i traileren.
Det ser ut som du ser et monster,
men det er folk uten kostymer.
Folkens!
- Hvorfor har ingen andre kostymer? - Elsker det.
- Alle lurer på hva han ser på. - Ja.
- Jeg vet. - Alle lurer på hvor Will er.
"Han er ikke her." "Jo, bak meg."
- Nå til to stykk Venkman. - Hva?
- Hvorfor er du Venkman? - Fordi jeg er det.
- Nei, jeg. - Kan vi ikke ha to?
Det er fins bare én Venkman. Vi planla dette for lenge siden.
Var det en intern debatt?
Vi bestemte tidlig at alle barna skulle være Ghostbusters,
for den kom ut den sommeren. Den var viktig for oss.
Vi synes den er perfekt for barna i serien.
De ville garantert elsket den filmen.
Så vi bestemte oss tidlig, og de er rett antall.
Vi prøvde å finne ut hvem som var hvem.
Det førte til Venkman-samtalen.
- Hvem skal være Venkman? - Ingen vil være Winston. Det var greia.
- Du er Winston. - Jeg sa ikke ja til Winston.
- Jo! - Det var bare…
Jeg elsket ideen bak det, for det var morsomt.
Ingen av barna ville være Winston. Han ble sent med på laget,
- "Du kan være Winston." - Han var ingen forsker. Du har rett.
Det er sant, for vitenskap er viktig for denne gjengen.
- Ja, nemlig. De er... - Smarte unger.
De liker å finne ut av ting.
Men Winston overbeviser ordføreren.
Han sier: "Jeg har sett ting du ikke kan forestille deg."
Han har min favorittscene i Ghostbusters
hvor han og Ray snakker om dommedagen i bilen,
som førte til Lucas' dommedags-replikk i episode åtte.
Dommedag.
Det er min favorittscene i Ghostbusters.
Det folk glemmer er at Ghostbusters både er skummel og alvorlig.
Ikke bare en komedie.
Han er morsom, men noen ganger alvorlig.
Bilscenen setter tonen for filmen,
og det er min favorittscene.
Winston får ikke nok anerkjennelse.
- Men han er jo ikke Venkman. - Nei, det stemmer.
Vi blir ikke enige. Vi har eiendom...
Hva er greia med eplet?
- Hvor fikk du snacks fra? - Hvorfor har du et eple?
- Du spiser det ikke. - Hvorfor har du et eple i hånda?
Det har ingenting med temaet å gjøre.
Vi ble enige om at all snacks skulle deles,
og du tok med ett eple på deling.
La oss skjære det opp i biter.
- Vi må kanskje ta en pause. - Slutt.
Nå er det et problem. Legg det under bordet.
La oss snakke om Stranger Things.
Sånn dritt vi må leve med.
Det er sånn dritt vi må leve med.
- Jeg elsker kontinuiteten. - Som hva da?
Dette kan være den beste titten bak kulissene.
Tilfeldige rare greier som det.
Å jobbe med dem er sikkert en opplevelse.
Ja, men vi har alltid sagt at det er en opplevelse uansett,
men det er slike barnslige særtrekk…
Greit.
- …som gjorde at disse ungene fikk rollene. - Notater du aldri ville gi andre.
- Som hva da? - I sesong en ba vi dem slutte
å klappe til hverandre før opptaket, for ansiktene deres blir røde.
- Hvorfor klappet dere til hverandre? - Sikkert mye adrenalin.
Hjernene er ikke fullt utviklet.
Er våre? Har vi nådd…
Jeg tror de sluttet å utvikle seg.
Ja, bedre blir det ikke som voksne.
Som regissør for denne serien sier du ting
du aldri kommer til å si igjen.
- Det er unikt å regissere dem. - Elsker det.
I denne sesongen blir vi kjent med mange familier, fra Barb til din,
men jeg vil snakke om introduseringen
av familien din og Erica.
Vet ikke.
Bryr meg ikke.
Er han hos Mike?
Som sagt:
Jeg vet ikke og bryr meg ikke.
Si til ham at det er superviktig. Si at jeg har en kode…
- Kode rød? - Jepp, kode rød. Akkurat.
Jeg har en kode til deg i stedet. Den heter kode ti-stille.
- Hun er kjempemorsom. - Kjempeflink.
Kjempebra.
Minner meg om lillesøsteren min.
Vi er like høye nå,
så jeg kommer ikke til å krangle med henne mer.
Det Erica-øyeblikket da hun mimet "nerd".
- Ja. - Mens du tok bilder.
- Så bra. - Jeg kunne bare ha sett det.
Venter på at det blir en gif.
Kanskje det allerede er det.
Jeg aner ikke hvor hun fikk timingen fra.
Et annet fint øyeblikk.
Dette er et viktig moment i Stranger Things 2,
dette lille kjærlighetstriangelet.
La oss se på det.
Sånn i farta, tror jeg
at Dustin tror Dart er måten å imponere på henne på.
Ja.
- Hva så? - Hva så?
- Du ville si det. - Ja, men gjorde det ikke.
Vi var enige om å la være,
- og lete etter Dart. - Som du beleilig fant.
Er det sånn du får henne interessert?
Det er noe han synes er superinteressant.
- Det fenger folk, for det er alt han kan. - Helt utrolig.
Hvorfor snyter du deg?
Du er i bildet. Du vet kameraet er der et sted.
Jeg vet det.
Caleb tenkte: "Jeg er ferdig å snakke, la meg komme i gang."
Ikke meg.
- Unnskyld! - Det er greit.
Unnskyld.
De klapper iallfall ikke til hverandre.
Jeg tror det er Dustins måte å imponere folk på,
for det er alt han kan.
Ikke le. Det er faktisk alt han kan.
Han vokste jo opp med en gjeng gutter.
Kvinnen han står nærmest, er moren hans.
Flott, ikke sant?
Jeg laget fellen med en motor, som om jeg har et spøkelse.
Som i filmen.
Dusty.
Han elsker moren,
men hun sier alltid: "Kjempekult, bra gjort."
Så han tenker: "Jenter liker dette. Stilig."
Så han fanger denne øgle-tingen,
og denne lille…
Det handler mindre om at han oppdager en rar art,
og mer om at det var hans oppdagelse.
Hva er du for noe, småen?
Det er hans oppdagelse, og han kan si: "Jeg gjorde dette.
Jeg er kul.
Hei, hva skjer? Jeg er kul. Jeg har en øgle nå."
Eller: "Jeg har oppdaget en ny art",
selv om fremgangsmåten ikke er ideell.
Å oppdage en ny art er ganske kult.
- Ganske kult. - Men til syvende og sist
er dette paret vårt, Max og Lucas, så ut med det.
- RIP, Dustins kjærlighetsliv. - Hva synes vi?
- Jeg vet ikke. - Synes du...
Vi setter alle til veggs. Riktig valg?
- Jeg syns… - Det er det riktige valget.
Hopp på.
Skynd deg.
Dette bør være bra.
Du var så opptatt av
Darts forvandling til en demogorgon
at du på en måte…
Jeg var mer sammen med Lucas enn Dustin.
Interessant, for det står mellom å gå opp på busstaket,
eller bli nede. Det er øyeblikket.
Bra. Vis henne at du ikke bryr deg.
Han tok Steves råd for bokstavelig.
Litt for bokstavelig, så i stedet for å bare være uinteressert,
var det mer som: "Forsvinn. Hva gjør du her? Stikk."
- Han ble Mike et øyeblikk. - Nettopp.
Det var nettopp det hun ikke ville,
for Mike likte henne ikke, og ville ikke ha noe med henne å gjøre,
men Lucas og Dustin stilte opp, for hun var ny. De visste hun var tøff.
Hun var ikke avhengig av andre.
Hun ville bare være med i gjengen.
- Hun ville ha venner. - Det ville hun.
Vi var hennes første venner der.
Så da jeg sa: "Forsvinn. Gå hjem…"
Jeg følte meg bedratt.
Har dere noe i rommet
som var del av avgjørelsesprosessen om hvordan dette ville ende?
Dette var planen. Det kunne ha endret seg, men dette gjorde det aldri.
Vi vil alltid ha øyeblikket mellom Dustin og Nancy.
Det kom tidlig.
Du har idéer i begynnelsen som blir…
Snøballet ble liksom byggesteinen.
Den scenen var en stor del av dreieboka,
og du tenker: "Den blir uansett,
- hvordan havner vi der?" - Jeg vil bruke sjansen
til å snakke om musikk,
for det er mange herlige låter på Snøballet,
i likhet med resten av sesongen. Hvor vesentlige er sangvalgene?
Mye av ballet sto i manuset.
- Så, hvilken… - Jeg tror Police sto der.
"Every Breath You Take".
- Du valgte stalker-sangen. - Ikke alle synes den er nifs.
Mener du "Every Breath You Take"?
- Den er nifs. - Noen som synes det.
Den er skummel.
- Liker du fortsatt ikke sangvalget? - Jo, elsker sangen, men nifs.
- Det var en hit. Tror den var nummer en. - Det var en stor hit.
Og som i Dig Dug, hele ideen om "I'll be watching you",
når du ser hvordan sesongen ender, og det at noe fortsatt følger med.
Ja. Stilig.
- Så kult. - Ok.
- Alt henger sammen. - Skjønner?
- Vi måtte være litt nifse. - Ikke tilfeldig.
Andre sanger, som Olivia Newton-John…
Vi fant den samme dag,
- mens vi så gjennom... - Hvilken var det?
- Når han ankommer ballet. - Hvilken sang?
"Twist of Fate".
- Herregud. - Ja, "Twist of Fate".
- Den er dyp, gutter. - Den er dyp.
Som den filmen med John Travolta.
Vi bruker mye tid på å finne rett sang.
Noen er klare valg. Clash ble skrevet inn i sesong en fra start,
men mange er prøving og feiling.
Du tror du har det og bruker det i scenen, og du ser at det er noe som ikke funker.
Mesteparten av musikkbusjettet ble brukt opp i siste episode.
- Det vil jeg si. - Ja.
Det ballet er stappfull av godbiter.
Vi er på ballet. Vi må snakke om kysset
til Max og Lucas. Hvordan var det å filme?
Dere sa ikke…
- Hva skjedde? - Det er din feil.
Ut med det.
Ta oss til opptaket.
Dere altså… Det sto ikke i manuset.
- Det sto ikke i manus. - Sant.
Den første dagen de filmet Snøballet, går Noah og jeg inn og ser all pynten,
og Ross sier:
- "Sadie, klar for kysset?" - "Hva? Nei!
Nei, det står ikke i manuset. Ikke sjans."
Jeg var stressa hele dagen. Jeg tenkte: "Herregud.
- Må jeg…" - Er det så ille?
Du var kjempestressa. Jeg skjønner.
Nei, mer: "Skjer det? Skjer det ikke?"
Det ble ikke noe av den dagen, men andre dagen vi filmet Snøballet.
Du reagerte så voldsomt på dette. Jeg bare tulla.
Du frika helt, så jeg tenkte: "Nå må hun bare gjøre det."
- Så det er min feil? - Ja.
- Det hadde ikke vært det samme uten. Takk. - Bare hyggelig.
- Et stort øyeblikk. - Dere måtte kysse mye.
- Hvor mange opptak? - Sju?
- Nei, det var... - Tjue.
- Nei. - Mellom sju og tjue?
- Midt i mellom? - Jeg tror…
Kameramannen ble sliten, for vi gjorde det om og om igjen.
- Til slutt ser du kameraet… - Du prøvde å få med reaksjonen hans,
- men også å få… - Det var timinga.
- få til kysset. - Caleb sa at du timet det feil.
- Ikke prøv deg. - Du skulle gjort som Finn.
Finn sa hva han gjorde.
Han mumlet: "Jeg lener meg inn."
Det var det han sa.
Vi fikk vite det på vårt fascinerende aftershow,
Millie sa han var som en buktaler, for han sa det uten å røre leppene.
"Jeg lener meg inn."
Det er visst sånn proffene gjør det.
De måtte bare gjøre det to ganger, mens dere…
Vi måtte gjøre det 10 ganger.
Bob sa: "Nå."
- Jeg vet. - Kameramannen Bob.
En flink kameramann, men ikke så god til å time kysset.
Herregud. Alle skylder på alle
- for kysset. - Ikke min feil, jeg sto bare der.
Jeg synes synd på Bob.
"Bob" er et skjebnesvangert navn i Stranger Things 2.
La oss høre din versjon av kysset.
Jeg visste at kysset skulle skje.
Jeg spurte om Sadie var klar.
Hun bare… Jeg bare…
Det nærmer seg og jeg tenker: "Jøss.
Jeg skal kysse i dag." Mitt første kyss,
og det føltes helt rart.
Så hørte jeg applaus og de sa: "Du er neste."
"Hva?"
Så kom Finn og Millie tilbake, og Millie rødmet. Finn sa: "Vi kyssa."
Og de sa: "Du er neste."
Jeg hørte bare "Ooh" i bakgrunnen.
Ja, det hjalp ikke at vårt første kyss var foran 200 statister.
Og foreldre og crewet,
- og mamma. - Og foreldrene dine.
Mange flere kommer til å se det.
- Ja. - Å ja.
Teknisk sett kommer ditt første kyss til å sees av…
Så bytter vi tema.
Jeg vil snakke om knurringa di.
Den ja.
- Jeg sa du skulle slutte. - Vi sees i morgen.
- Vi sees. - Hvor kom det fra?
- Deg eller deg? - Meg.
Det var han.
- Hva er det? - Vet ikke.
Det begynner med Chewy-imitasjonen.
Det er ikke Chewy.
Min Chewy-imitasjon.
Må finpusses litt, men…
- Den var ganske bra. - Grei nok.
Jeg spurte om jeg kunne male.
De sa ja. Så jeg gjorde det 40 ganger.
Så etter noen opptak…
- Hva var det? - Vi henter det fra ADR.
Jeg måtte faktisk ikke male i det hele tatt i ADR.
Nei, vi har mange av dem.
UTTAK
- Vi har mange av dem. - Supert.
Takk for at dere kom.
Det var så bra. Alltid moro å se
- bak kulissene… - Eplet er tilbake!
Nå kan du spise det, for vi er ferdig.
Men vet du hva? Vi trenger det.
- Du kan avslutte mens han spiser. - Ja. Mens Caleb spiser eplet,
som ikke kunne deles, så vet dere der hjemme greia.
Jeg blir her og dere får se meg med nye gjester og spørsmål,
i et nytt kapittel av Beyond Stranger Things,
som starter nå.
Det var et godt eple.
- Ubrukelig. - Takk, Jim.
Supert, folkens.
Tekst: Cathrine Hvidsten Jenkins